Kuka peilissä on?
Tämä on peilitesti. Joskus siinä käytetään punaista merkkiä, ja testin läpäisee,
jos sen huomaa olevan omassa naamassa.
Lapset alkavat läpäistä sen noin 18-kuisina.
Se toimii suurena kehityksen virstanpylväänä.
Hei.
Peilitutkimukset ovat kiehtovia, koska me samaistumme...
PRIMATOLOGI
...peiliin intuitiivisesti.
Itsensä tunnistaminen peilistä liittyy tietoisuuteen itsestämme.
Muutkin kuin ihmiset tunnistavat itsensä.
Simpanssit läpäisivät peilitestin ensin. Sitten muut seurasivat.
Delfiinit.
Norsut.
Jopa harakat.
Hiljattain tehtiin kalatutkimus.
En ole ihan samaa mieltä kalojen suhteen.
Kalatutkimuksen tulos oli -
kiistanalainen.
Testillä on muitakin yllättäviä tuloksia.
Jotkut apinat eivät läpäise sitä, vaikka niitä pidetäänkin älykkäinä.
Koiran omistaja taas tietää, miten lemmikki reagoi peilikuvaansa.
Eläinälyn tutkimus on viime vuosikymmeninä -
ollut joskus hämmentävää,
mutta se on auttanut meitä ymmärtämään, mihin me maailmassa asetumme.
Ankkuroidaksemme ymmärryksemme ihmismielestä enemmän siihen,
mikä on taustamme esi-isiemme suhteen, on eläimistä opittava enemmän.
Miten muut eläimet ajattelevat?
Ja miten eläinten mielten tutkiminen auttaa paljastamaan, mitä on olla ihminen?
NETFLIX-DOKUMENTTISARJA
Papukaija on fiksu.
Se voi lausua sanoja muttei tietenkään ymmärrä niitä.
Olen hevonen, en koekaniini.
Eläimiä, joiden vaistot ja äly ovat lähes uskomattomia,
on kiva katsoa.
Ihmisen elinikä on lyhyt hetki -
Maapallon historiassa.
Voimme kontrolloida tärkeitä muuttujia,
ja tutkimuskohteemme ovat tarvittaessa saatavilla.
ELÄINTEN ÄLYKKYYS
Pohdin, mitä sen mielessä liikkuu. Se pälyilee koko ajan.
Rattaat raksuttavat koko ajan.
Se on tosi fiksu.
Se on jo oppinut noin tusinan sanoja ja sanontoja.
Sillä on paljon mielipiteitä, ja se haluaa mitä haluaa.
Elliotin ego on hyvin herkkä.
Tavatessaan muita jäniksiä mietimme: "Se pitää itseään muita parempana."
Se voi olla aika kiukkuinen.
Monet koirien tai kissojen omistajat miettivät:
"Mitä ne ajattelevat? Rakastavatko ne minua?
Ymmärtävätkö ne tämän?"
On inhimillistä miettiä, mitä toinen eläin ajattelee.
Eikä niiltä voi vain kysyä.
Mutta eläimillä on tapoja kommunikoida toistensa kanssa. Mehiläiset tanssivat.
Valaat laulavat.
Ja simpanssit elehtivät ja kirkuvat.
Ihmisillä on käytössään kymmeniä tuhansia sanoja,
jotka voivat yhteenliitettynä kommunikoida mitä vain.
ETSITÄÄN RUOKAA
Sen tutkiminen, voisivatko eläimet viestiä meille ihmiskielellä,
olikin yksi eläintutkimuksen ensimmäisiä aiheita.
Tämä 40-luvun lopun koe Viki-simpanssin kanssa oli yksi ensimmäisiä.
Kuka minä olen?
Iskä?
Koe ei selvästikään suju hyvin.
Selvisi, että simpanssien äänihuulilla ei voi puhua.
Vuonna 1966 eräs psykologipari sai toisen idean.
He toivat kotiinsa luonnossa syntyneen Washoe-simpanssin.
Se kasvatettiin kuin ihminen, ja sille opetettiin viittomakieltä.
Washoe oppi lopulta noin 150 viittomaa, kuten nämä sanat:
Hammasharja. Hali.
Avaa. Ulos.
Kielitieteilijät pitivät kieltä symbolisena viestintänä.
Sitten tuli Washoe, joka viesti symbolisesti.
Se käytti käsimerkkejä viitatakseen johonkin.
Sitä seurasi muita ihmisapinatutkimuksia, jotka osoittivat,
että ihmismieli ja kommunikointikykymme ei ollutkaan kovin uniikki.
Kysymykseksi siis nousi, käyttivätkö ne oikeasti kieltä.
Se oli radikaali kysymys.
1800-luvulle asti useimmissa läntisissä kulttuureissa oletettiin,
että ihmismieli poikkesi täysin eläimistä.
Jotkin uskonnot, kuten buddhismi, eivät uskoneet niin.
Se maailmankuva näytti tältä.
Ihmiset ja eläimet jakoivat saman perusolemuksen -
ollen yhteydessä jälleensyntymän kautta.
Mutta kristitty maailmankuva oli tällainen.
Ihmiset olivat ylempiä, koska heillä oli sielu,
ja eläimet olivat heidän allaan.
Ylimpänä ovat nisäkkäät ja alimpana madot, nilviäiset ja niin edelleen.
Ihmiset olivat Jumalaa lähinnä, koska enkelit ja Jumala olivat -
juuri yllämme.
Charles Darwin muutti sen tällä elämänpuun luonnoksella.
Se voi näyttää pieneltä, mutta evoluutioteoria tuhosi -
sen maailmankuvan.
Yksi asia, minkä Darwin teki hyvin Lajien Synnyssä, oli vaihtoehtoisen...
TIETEEN FILOSOFI
...kuvan luominen, joka oli puu, ei vaaka.
Siinä kaikki eläimet kehittyivät aiemmista -
ja ovat sukua toisilleen, vaikkakin joskus vain etäisesti.
Homo sapiens on tässä.
Se olemme me.
Darwin arveli, että älykkyydenkin oli löydyttävä siitä puusta, kirjoittaen:
"Ihmisen ja eläimen välinen mielten ero, niin suuri kuin se onkin,
on vain asteittainen, ei laadullinen."
Mieltä on kuitenkin vaikea tutkia tieteellisesti.
Niinpä 1900-luvun valtavirtapsykologia -
tutki sen sijaan käyttäytymistä. Sitä kutsuttiin behaviorismiksi.
Siitä tuli eräänlainen uskonto.
Aluksi tavoitteet olivat ihan hyviä.
Haluttiin sisäisten tilojen, kuten tunteiden -
ja ajatusten sijaan tutkia vain käytöstä.
Sitten behaviorismi alkoi väittää, ettei mielellä ollut väliä.
Älykkyydeltä näyttävät merkit olivat vain palautteen perusteella opittuja.
Se oli yksi tulkinta siitä, miten ihmisapinat oppivat kieltä.
Psykologi B.F. Skinner oli behaviorismin ylipappi.
Hänen on työtään on kiitelty ja haukuttu,
koska se kuvaa menetelmiä, joilla toisten käytöstä voi muokata.
Hän ajatteli eläinten olevan ärsykereaktiokoneita,
joille voi opettaa mitä vain palkinnoilla ja rangaistuksilla.
Pulut voivat oppia lukemaan.
Se on oppinut yhdistämään oikean reaktion oikeaan kylttiin ruoalla.
Tai pelaamaan pöytätennistä.
Tai oppia lentämään ohjusta, joka toimi mutta jota ei käytetty.
Skinner ajatteli ihmistenkin oppivan niin, vaikka olemmekin edistyneempiä.
Vuoden 1977 haastattelussa hän väitti ihmis- ja eläinälyn olevan ehdollistumia.
Totta kai ihmisen käytös on erittäin erilaista,
monimutkaisempaa kuin eläinten käytös, mutta perusperiaatteet ovat ehkä samat.
Kielitieteilijä Noam Chomsky oli eri mieltä.
Samana vuonna Chomsky argumentoi, etteivät ihmiset -
tarvitse ehdollistumista oppiakseen kieltä.
Se on synnynnäistä, ja se käy selväksi hyvin nuorena.
Useimmat vanhemmat eivät opeta lapsiaan systemaattisesti,
mutta he oppivat silti.
Jossain mielessä voisi jopa sanoa, ettei kieltä opita.
Hän ajatteli eläinten kehittyneen muihin toimiin.
Kysyttäessä, voisiko Washoen kaltainen ihmisapina oppia kieltä, hän sanoi:
"Ihminen voi lentää noin 9 metriä olympialaisissa.
Onko se lentämistä? Kysymys on merkityksetön."
Viittomakieltä opetettiin toisellekin simpanssille,
Nim Chimpskylle.
Aiempien ihmisapinatutkimusten materiaali arvioitiin.
Niistä paljastui, että simpanssit osaavat imitoida yksittäisiä sanoja,
mutteivät osaa puhua lausein tai käyttää kielioppia -
ihmisten tapaan.
Nim Chimpskyn pisin lause olivat nämä 16 sanaa:
"Anna appelsiini minä anna syö appelsiini minä syö appelsiini anna minä syö -
appelsiini anna minä sinä."
Behaviorismi meni muodista.
Vaikkemme juuri enää usko niillä olevan kieltä,
ne avasivat uuden eläinkognition alan näyttämällä ihmisapinoiden -
pystyvän luultua enempään.
Kiitos Darwinin, tieteilijät uskovat ihmisälyn kehittyneen -
varhaisista kädellisistä. Ensimmäinen jakauma tapahtui 7 000 000 vuotta -
ja toinen noin 200 000 vuotta sitten.
Silloin homo sapiens ilmestyi.
Tuossa evoluution silmänräpäyksessä ihmiselle kehittyi isommat aivot,
monimutkaisia kieliä, kulttuureita, teknologioita, yhteiskuntia,
ja laji levisi kaikkialle.
Yhden teorian mukaan ihmisaivot ovat erityiset siksi,
että niissä on enemmän hermosoluja. Ihmisaivoissa niitä on noin 100 miljardia.
Se on kolme kertaa simpanssia ja tuhat kertaa hiirtä enemmän.
Mutta viimeaikainen tutkimus osoitti, että norsuilla niitä on 260 miljardia,
melkein kolme kertaa meitä enemmän.
On myös pyritty selvittämään, ovatko hermosolumme jotenkin erityisiä.
Ne eivät näytä siltä.
On hyvin totta, että jos ottaa kuvan ihmisen -
NEUROTIETEILIJÄ
tai hiiren aivoista ja näyttää hermosolun kuvaa neurotieteilijälle,
olisi hänen hyvin vaikea sanoa, onko se ihmisen vai hiiren aivoista.
Mutta kaikki hermosolut eivät toimi samoin.
Ihmisaivoissa on erityissoluja, jotka aktivoituvat oppiessamme -
muiden käytöksestä.
Niitä sanotaan peilisoluiksi.
Muiltakin kädellisiltä on löytynyt samanlaisia soluja.
Yksi tutkimus löysi niitä kaislasirkuiltakin.
Ne aktivoituivat, kun linnut matkivat muita lintuja.
Erityistä ihmisen hermosolua ei ole löytynyt.
Hermosoluja on 100 miljardia, joten tutkittavaa riittää.
LAJIEN AIVOJEN KOKOSUHDE
Ihmisaivojen kokosuhde on korkein standardilaskelmissa.
Muutkin älykkäinä pitämämme eläimet sijoittuvat korkealle.
Isompiaivoiset eläimet myös tuppaavat elämään pidempään.
Usein pohtiessamme eläinten älykkyyttä -
keskitymme kognitiivisiin kykyihin, joista olemme ihmisinä ylpeitä.
Kuten sosiaalinen äly, koska kehitimme kyvyn elää -
monimutkaisissa sosiaalisissa rakenteissa. Mutta simpanssitkin elävät.
Toisten tunteiden tarkka arviointi sosiaalisessa ryhmässä eläen vaatii älyä.
Osaanko ennustaa jonkun käytöstä?
Voinko haastaa tuon yksilön? Tuetaanko minua silloin?
Miten ja kenen kanssa sovin tappelun jälkeen?
Niiden on tehtävä usein monimutkaisia päätöksiä.
Niiden haukottelun tarttuminen viittaa tutkijoiden mukaan empatiakykyyn.
Vuoden 2009 tutkimus osoitti, että simpanssi haukottelee -
animoidun simpanssin mukana.
Ennen uskoimme olevamme ainoita, jotka käyttävät työkaluja.
Mehän törmäämme kaikenlaisiin ennakoimattomiin ongelmiin.
Koska maailma on arvaamaton,
sitä on vaikea ennakoida. Siksi yksi älykkyyden määritelmä on,
osaako eläin ratkaista kohtaamansa ongelman saadakseen -
tavoittelemansa lopputuloksen.
Vuonna 1960 Jane Goodall havaitsi simpanssien käyttävän työkaluja yleisesti.
Sitten tutkijat huomasivat jotain yllättävää: linnutkin tekevät niin.
Uudenkaledonianvarikset käyttävät työkaluja hyvin.
Tiedämme sen nyt.
Ne tekevät ja muokkaavat työkaluja ja osaavat tehdä vaiheittaisia työkaluja.
Vaikka muut eläimet ratkovat ongelmia kohdatessaan niitä,
luulivat ihmiset olevansa erityisiä oppiessaan muistoistaan -
ja suunnitellessaan tulevaa.
Pidimme eläimiä nykyhetken vankeina.
Me ihmiset olemme erilaisia, koska ajattelemme menneitä,
tiettyjä tapahtumia.
Voimme ajatella tulevaa, suunnitella huomista tai pidemmällekin.
Siksi olemme erilaisia.
Mutta amerikanhakkien, toisen varislinnun, tutkijat -
arvioivat niiden piilottavan jopa 30 000 siementä syksyllä 6 000 paikkaan -
ja pystyvän löytämään ne vielä seuraavana keväänä.
En edes tiedä, missä autoni on parkissa, joten se on aika vaikuttavaa.
Mutta emme suunnittele vain omaa tulevaisuuttamme -
vaan koko lajin.
Rakennamme kouluja, kirjastoja ja museoita. Meillä on kulttuuria.
Kulttuuriin kuuluu ajatus yhteisvastuusta lapsiamme kohtaan.
Sama malli löytyy alkeisversiona eläimistä niiden huolehtiessa pennuistaan.
Norsunluurannikolla kolmen geneettisesti läheisen simpanssiryhmän tutkimus -
osoitti joka ryhmän käyttävän eri työkaluja -
avatessaan samoja pähkinöitä.
Kukin ryhmä siis opetti jälkikasvuaan eri tavoin.
Valaillakin on kulttuuri.
Tämä on ryhävalaiden suosikkilaulu.
Vuonna 2009 vain tämä valaslauma lauloi sitä.
Vuonna 2010 lauma kohtasi toisia laumoja yhteisellä ruokailualueella.
Yksi niistä laumoista hylkäsi omansa palaten kotiin laulaen tätä uuttaa laulua.
Sitä sanotaan kulttuurivallankumoukseksi.
Tällaiset löydöt järkyttivät käsitystämme siitä, miten äly kehittyi.
Linnut ja valaat eivät ole meihin yhtä läheisiä kuin muut kädelliset.
Valaat ja ihmiset, molemmat nisäkkäitä, jakavat esi-isän -
noin 100 miljoonan vuoden takaa. Ja varisten kanssa yhteinen esi-isämme -
löytyy 300 miljoonan vuoden takaa ennen dinosauruksia.
Meillä on samankaltaisia kykyjä,
ei sukulaisuuden vuoksi, vaan koska kohtaamme samanlaisia ongelmia,
joihin keksimme samat kognitiiviset rakenteet.
Niin kävi fyysisten ominaisuuksien kanssa kaikkialla eläinkunnassa.
Samanlaisia ominaisuuksia kehittyi eri lajeille tarpeen mukaan.
Kuten vaikka siipiä, selkäeviä ja myrkkyjä.
Sama tapahtui mielellekin.
Siksi eläimet kehityksen puun eri oksilla saattavat olla tietoisia itsestään.
Kaloista sitä on tosin vaikea nähdä.
Yksi syy merkin poistoyritykseen voi olla se, että se tunsi tutkijoiden -
pistävän sen suomuun mustetta. Ei se, että se tunnisti itsensä.
Peilitestillä on muitakin rajoitteita.
Osa ongelmaa on, että se on hyvin visuaalinen testi.
Voi olla, että monet eläimet eivät käytä näkökykyä laillamme -
tunnistamaan lajitovereitaan.
Se osoittaa perusteellisen virheen tavassamme tutkia eläinten mieliä.
Tietyllä tapaa testimme ovat olleet kuin peili.
Etsimme inhimillisiä ominaisuuksia inhimillisillä mittareilla,
jotka perustuvat ihmisen tapaan havainnoida.
Näin koira näkee ihmisiin verrattuna.
Koirat ovat puna-vihersokeita,
ja niiden näkö on neljästä kahdeksaan kertaa ihmisiä epätarkempi.
Ne navigoivat hajuaistinsa avulla,
joka on 10 000 kertaa voimakkaampi kuin ihmisellä.
Niinpä tutkija loi virtsapurkkikokeen nähdäkseen -
tunnistaisivatko koirat oman hajunsa muiden joukosta.
Koirat viipyivät muiden kohdalla kauemmin.
Se osoittaa, että koirat ovat ehkä tietoisia itsestään hajujen kautta.
Se voi selittää, miksi vuonna 2011 tutkijat huomasivat, että norsut,
monin tavoin älykkäät eläimet, eivät osanneet käyttää keppejä -
kurottaakseen ruokaa.
Norsuja ymmärtääkseen on tajuttava, että niillä on -
sata kertaa koiria tarkempi hajuaisti.
Sitten tutkijat muuttivat koetta.
Keppien sijaan he jättivät esille laatikon ja renkaan -
nähdäkseen nousisivatko norsut niiden päälle kurotellakseen.
Ne läpäisivät kokeen.
Arvelemme sen johtuvan siitä, että kepin nosto sammuttaa -
norsun haisteluelimen.
On siis ymmärrettävä, että norsun kärsä ei ole sama kuin käsi.
Sitä käytetään toisin.
Joka eläimellä on oma tapansa katsella maailmaa -
ja oma havainnointikykynsä.
Jotkin kuulevat ja näkevät asioita, joita emme huomaa.
Lepakot esimerkiksi kehittivät kyvyn aistia ympäristöään kaikuluotauksella.
Ne navigoivat päästämällä ihmiskorvalle kuulumattomia -
korkeataajuusääniä, jotka kimpoilevat lähiympäristöstä.
Lohi taas käyttää Maan magneettikenttää kuin kompassia -
navigoidakseen tuhansia kilometrejä avomerellä -
takaisin kutupaikoilleen. Se, ettemme pysty näihin asioihin,
voi saada meidät näyttämään tyhmiltä lepakolle tai lohelle.
Emme vain huomaa monia todella fiksuja asioita,
joita eläimet tekevät, koska käytämme ihmisälyä mittana.
Mitä enemmän laajennamme älykkyyden käsitystä ottaen mukaan lisää eläimiä,
sitä enemmän suojelemme niitä.
Espanjan parlamentti hyväksyi lain ihmisapinoiden oikeuksista -
suojellakseen niitä vankeudelta tai kokeilta.
Samantapainen aloite on vireillä USA: ssa ensimmäiselle norsulle,
joka läpäisi peilitestin.
Intian valtio kielsi delfiiniesitykset sen kasvavan todistusaineiston pohjalta,
että delfiinit ovat hyvin älykäs laji.
Meidän on ankkuroitava oma olemassaolomme luontoon.
Meillä on taipumus pitää itseämme muusta luonnosta erillisinä.
Emme ole. Olemme täysin sidoksissa siihen.
Emme voi tehdä luonnolle, mitä haluamme. On oltava varovaisia.
Viime aikoihin asti tutkimus on keskittynyt eläimiin, jotka muistuttavat -
meitä itsestämme.
Olemme vasta alkaneet tutkia muitakin.
Millä tavoin sitten mustekalaa katsookaan, on se ehkä yhtä erilainen -
ihmisiin verrattuna kuin mihin tahansa muuhunkin eläimeen.
Mustekalat kuuluvat pääjalkaisiin,
ja ne osoittavat tyypillisiä älykkyyden merkkejä.
Kädellisten ja lintujen tapaan ne käyttävät työkaluja -
kuten tätä kookoksen kuorta turvakseen.
Ne jopa kuljettavat työkaluja tulevaa käyttöä varten.
Ne siis suunnittelevat amerikanhakin tapaan.
Ne tunnistavat ihmisyksilöitä,
ja ne kiinnostuvat uusista asioista, kuten tästä kamerasta.
Jos jonkin uuden esineen tuo villieläimen eteen,
ne joko pelästyvät tai eivät kiinnostu siitä.
Mustekala sen sijaan pitää muovinpalaa -
tai jotakin värikästä esinettä mielenkiintoisena.
Mustekalat ja niiden sukulaiset, seepiat, voivat myös muuttaa -
ihonväriään millisekunneissa.
Tieteilijät eivät ole pitäneet sitä aiemmin älykkyyden merkkinä.
Ehkä siksi, ettei ihminen pysty siihen.
Niiden ominaisuuksien pohjalta tietää, että ne valloittavat maailman.
Selvästi jotain karmeaa tulee tapahtumaan meidän ja niiden välillä.
Mustekalat uhmaavat tunnettua korrelaatiota älyn suhteen.
Niiden elinikä on lyhyt, noin kaksi vuotta.
Ne ovat myös erakkoja, eivät sosiaalisia eläimiä.
Niiden keho-aivosuhdetta on vaikea edes laskea, koska niiden aivoja -
ja kehoa on vaikea erottaa.
Noin 500 miljoonasta hermosolusta noin kaksi kolmasosaa löytyy lonkeroista.
Ehkä siksi, että ne sijoittuvat evoluution puussa -
kauemmas meistä kuin nisäkkäät tai vaikka linnut.
Lähin esi-isämme ei ollut älykäs.
Se oli matoa muistuttava eläin 700 miljoonaa vuotta sitten.
Suurimman osan ajasta olemme kulkeneet täysin omaa polkuamme niihin nähden.
Monien tieteilijöiden mukaan mustekalat kehittivät silti älyn,
jonka me tunnistamme.
Se tarkoittaa, että ajattelevia ja tuntevia eläimiä on kaikkialla -
niiden miljoonien lajien joukossa, joiden kanssa jaamme maailman.
Haluaisimme ymmärtää, millainen paikka universumi on.
Yksi tärkeä osa sitä on kysymys siitä, millä universumin osasilla -
on kokemuksia ja ajatuksia. Vain meilläkö?
Kaikillako?
Vain joillakin eläimilläkö?
Se kysymys on perustavanlaatuisen tärkeä,
jos haluamme ymmärtää, millaisessa maailmassa elämme.
Tekstitys: Antti Rinta-Loppi